ARTHUR OG MALTAZARS HEVN
Solen!
Våkn opp!
Kom igjen. Ut med dere.
Her borte!
Denne veien!
Kom igjen! Av sted!
Hopp av! Fort!
Der.
Javel, kom igjen.
Flere, flere... stopp!
Og kjør på.
Druer. Bær.
Nøtter. Jeg har ikke nøtter. Nøtter!
Sånn!
La oss se på denne her. - Fort. Solen står opp.
Solen må vente. Meridian- og radial-linjene skjærer hverandre -
i kraftpunktet, som er akkurat her.
Fantastisk.
Aspetta.
Jeg vil ha frisk frukt. Jeg lager da ikke posegelé.
Det er til det kongelige fullmåne-gildet.
Jeg vil bare ha det beste. Det beste!
- Capisci? - Ja.
Gi den der til maurene.
Ma che fa? Gjem støvdragerne før biene ser dem.
Mama mia!
Kom igjen. Opp med dere. Skynd dere.
Da drar vi. Er du klar?
20 grader til høyre.
Skyt!
20 grader til venstre.
Ma che fate. Tiden løper fra oss. Andiamo.
Nei, ikke den veien.
Hvil i fred...
Der fikk jeg deg, din flyvende pest.
Nå summer du ikke av glede mer, hva? Skatt, fellen virket.
Hvor er du? Jeg kan ikke se deg, skatt.
Her borte.
Ble hunden stukket? - Nei, du tråkket på halen hans.
Se de små, pelskledde beina og de stygge øynene.
Nå skvatt jeg. - Du ser ut som et romvesen.
Ta av det nettet. Bien kan ikke stikke deg.
Lille stakkar. Den må jo bli kvalt der inne.
Den skal slippe å lide mer. Hent sprayen.
Naturen livnærer deg hver dag. En dag vil du livnære naturen.
Jeg har vokst, men jeg er fortsatt mye mindre enn dere.
Det er en stor dag, for innvielsen din blir fullført i dag.
Først klarte du treprøven.
Du overvant de første timene med kjedsomhet.
En for en åpnet du sansene dine. Og så hjertet ditt.
Til slutt kunne du høre treets hjerteslag.
Du hørte treet puste og le.
Du ble ett med treet.
Du narret til og med fuglen.
Din andre prøve var vanskeligere. Du skulle bli godtatt av mineralene.
Igjen var tålmodighet en dyd.
Du holdt ut til steinen delte sine minner med deg.
Den har vært her siden tidenes morgen.
Steinen var vitne til at mennesket ble til.
Den var vitne til at mennesket utviklet seg.
Den tredje prøven var den viktigste. Du skulle bli ett med dyrene.
Du skulle lære det enkle, det livsviktige.
Det som forener alle disse familiene, som er så ulike, -
- men som har hatt et felles hjem siden tidenes morgen.
Du besto prøven. Du er som månen.
Full og hel. Klok og modig.
Du er nå ett med naturen. Beskytt henne, og hun vil beskytte deg.
Det skal jeg.
Jeg tror han vil si deg noe. - Jeg tror du har rett.
Fant den.
Det var jo en igjen. - Ja. Jeg så den ikke.
Skatt, du vet jeg er glad i dyr og insekter.
Jeg hater å måtte drepe den, -
men Arthur er jo allergisk mot bistikk. Han kan dø av det.
Skal vår lille engel bli stukket? - Ikke min lille, elskede skatt.
Jeg liker ikke dette, men det er ingen annen utvei.
Det er bien eller Arthur.
Ikke vær redd, lille venn. Jeg skal befri deg.
Unnskyld.
Jeg skal sørge for at det aldri skjer igjen.
Fly, fly. - Kom igjen. Skynd deg.
Du går først. Kom igjen, løft glasset.
Den er borte.
Bier kan fly, men den kan ikke bryte seg ut.
Se selv, skatt. Den er ikke der lenger.
Hvordan klarte den det?
Honning gir jo energi. Kanskje den spiste nok til å løfte glasset.
Rose, hvis jeg spiste et tonn honning, kunne jeg løftet huset?
Det må være en logisk forklaring. Kanskje det er hull i glasset. Nei.
Eller kanskje den fikk hjelp utenfra.
Fingeravtrykk. Bingo.
Hei, skatt. - Hei, besta.
Noen må visst bade. Hva har dere gjort?
Bogo-Matassalai innviet meg. - Og jeg må visst vaske klær nå.
Hjelper du bestefar inn med alle tingene?
Hvordan gikk det?
Arthur, jeg er så stolt av deg. Du er virkelig barnebarnet mitt.
Både i hjerte og sjel. - Besto du også prøvene?
Ja, men jeg var voksen.
Det er flott å bli innviet i så ung alder. Klemte du et tre?
I åtte timer. En fugl landet på meg. Den trodde jeg var treet.
Herlig. Hvilke steiner valgte du? - Granittsteinene nede ved sjøen.
Og fant du en beverhytte å sove i? - Nei, jeg valgte en bjørn.
Sov du inne hos en bjørn?
Det krever en ordentlig belønning.
Det er presidentens vogn. Løp inn og prøv den.
En bjørn...
Hei, skatt.
Hvor lenge må jeg ligge her?
Fem minutter til. Slapp av.
Hvordan skal jeg slappe av når det svir?
Men sprayen virker iallfall. - Ja. Jeg kjøper masse av den.
Når jeg er på beina, skal jeg utrydde alle kryp heromkring.
Gå vekk. Skynd deg. Du er i fare her.
Hva sa du? - Ikke noe, skatt.
Jeg tenkte bare høyt, på bien.
Den må være lur, som kom seg ut av fella.
De har hjerne på størrelse med en knappenål.
Menneskethjerner veier over 1 kg. Man må være klok for å finne opp...
...telefonen, for eksempel. Eller fjernsynet.
Selv om vi ikke har det. Og bilen. Kunne en edderkopp oppfinne den?
Var det bier som malte Det Sixtinske Kapell?
Var det mygg som laget Rodins Tenkeren? Niks.
Og poesi og musikk. Vil bier noengang skrive musikk, kanskje?
Og arkitektur. Empire State Building. Golden Gate Bridge.
Kunne en flokk maur bygge en bro?
Alle passasjerer på første klasse bes ta plass.
Perrong 1, klar til avgang.
Pass for dørene.
Hei, mor. Hva er det? - Det må du fortelle meg.
Jeg leker med et nytt tog jeg har fått av bestefar.
Få se.
Hva gjør du? - Ser etter illegale immigranter.
Jeg skjuler ikke noe.
Du slapp ut bien, og du er allergisk mot bistikk.
Hvis du var fanget på den måten, ville jeg reddet deg.
Det er snilt av deg, men den bien stakk faren din.
Det dør han ikke av. - Nei, det får vi håpe. Du må dusje.
Ren som en nyslått mynt.
Ikke rull deg i søla nå.
Nå har jeg deg. Syns du honning er søt?
Har du noen gang smakt hevn?
Akkurat riktig størrelse.
Dere ga meg en støkk.
Kan dere flytte dere litt? - Dette treet er over 200 år gammelt.
Hvis det et biebol der, har det en god grunn til det.
Ikke noe tre i verden bestemmer over meg.
Jeg eier treet. Det står på min jord, så flytt dere.
Min jord, mitt tre, min stein. - Nei. Det der er min stein.
Din stein.
Javel, kanskje det. Men biene skal få. Jeg kommer igjen.
Du har maling i ansiktet ennå. Du får ikke leke krigsleker mer.
Det er ikke krigsmaling, mor. Det er naturens evige symboler.
Jeg ble innviet i dag. Det er fest i kveld.
Det er den tiende månen. Minimoyene holder gilde for meg.
Mini-hva? - Minimoyene.
Og da får jeg se Selenia igjen.
Hvor holder de festen? - I hagen.
Bare du blir i hagen. - Fint.
Brannvesenet, takk.
Jøss. Du ga meg en støkk. - Jeg? Har du sett deg i speilet?
Jeg ble stukket av en bie. - Den må ha gått på steroider.
Den stakk meg i baken. Jeg ringer senere.
Ansiktet er sprayen til din datter.
Lever bien ennå? - Ja, dessverre.
Men jeg har funnet et bol i skogen.
Min kjære Armand.
Selv om mitt hjem er ditt hjem, så er det fortsatt mitt hjem.
Og med "mitt hjem" mener jeg huset og hagen.
Også de trærne som er så snille å vokse her, -
og dyra som beærer oss med sitt nærvær. Biene også.
Javel.
En ting til. Hvem er Selenia? - Hun er prinsesse.
Jaså. Hvordan er hun?
Hun er modig og klok.
Hun er ikke redd for noe. Unntatt vann.
Hvordan ser hun ut? - Hun har brune øyne og rødt hår.
Som en solnedgang. Og når hun smiler, likner hun en...
...en engel.
Er du kanskje litt forelsket? - Nei da, mor.
Hun er altfor gammel for meg. Hun er over 1000 år gammel.
Ja, da er hun for gammel for deg. Ingen over 500 for deg.
Hei, pakk sakene. Vi drar i kveld. - Men vi skulle jo reise i morgen.
Det er bedre å kjøre i kveld. Det er mindre trafikk.
Vi kan ikke dra i kveld. - Hvorfor ikke?
Det er den tiende månen. - Og hva skjer da?
Blir du varulv? - Du må ikke si sånt.
Arthur, du har stirret på månen i to måneder. Kom ned på jorda.
Har jeg talt riktig, begynne skolen om to dager.
Mor, jeg gjør alt for deg i et år. Jeg har ventet på dette lenge.
Jeg kan ikke dra nå. Gi meg et par timer. Et par minutter.
Jeg må treffe henne.
Skatt...
Armand. Det er litt forhastet. Det er uhøflig å dra.
Mor har laget mat hele dagen, og far...
Ikke snakk til meg om faren din. Han syns hagen hans er viktigere -
enn barnebarnas liv. Arthur, pakk sakene dine. Jeg venter i bilen.
Jeg beklager.
Her. Det er bare å varme i ovnen. Og noen ferske egg.
Takk. Jeg beklager, mor. Armand har det alltid så travelt.
Trenger du noe annet? - Kanskje et lommetørkle.
Selvfølgelig. Vær så god.
Jeg vil savne deg også, Alfred.
Jeg kommer tilbake til jul. Hvis det er snø, kan vi leke eskimoer.
Da kan du være Ulvehunden.
Jeg har ikke tid til å leke nå.
Skjønner du ikke det? Jeg må dra.
Hva er det du kan se?
Var det derfor du gjødde? Det er bare en edderkopp.
Den bærer noe.
Takk.
Et riskorn.
Det står noe på det.
Herregud.
Bestefar, jeg fikk en melding. Minimoyene er i fare.
Hva for en melding? - Et riskorn fra en edderkopp.
De pleier å sende dem på blader. - Ja, men les meldingen.
Selvfølgelig.
Det er sent, og vi må kjøre langt. - Jeg sier bare ha det til bestefar.
Selvsagt.
Meldingen på riskornet er:
"Hjelp."
Er du sikker? - Ja, men jeg kan ikke gjøre noe.
Bare du kan redde dem. - Det blir vanskelig.
Nå holder det visst, Arthur.
Skal vi se om vi kommer hjem fortere enn vi kjørte ut hit.
Alfred, rolig nå.
La ham løpe. Han kommer tilbake. Han er jo mørkredd.
Det er ikke hunden jeg er bekymret for.
HJELP
Arthur hadde rett. - Han innbiller seg ting.
Han gjør alt for å treffe prinsessen. Selv å dikte opp meldingen.
Skriver ikke minimoyene bare på blader, sa du?
Men det er et nødstilfelle. Det måtte være noe en edderkopp kan bære.
To nydelige nelliker. Hvem av dere er 12 år?
Daisy, dette er ikke noe å le av.
Kanskje minimoyene er i fare. Jeg må gjøre noe.
De er tusener av år gamle. De har overlevd utallige katastrofer.
Jeg lever ikke evig, og jeg vil ikke miste deg igjen.
Hørte du det? Det blir øsregn. - Kan vi stoppe et sted?
Vi må kjøre fra uværet. - Jeg har ikke flere poser igjen.
Javel, så stopper jeg, men bare fem minutter.
BENSINSTASJON
Jeg kan like godt sjekke oljen.
Jeg må låne toalettet. Takk.
Vi trenger ikke bensin.
Deilig å ha alt under kontroll igjen.
Du har reddet livet mitt.
Alt i orden, Rose?
Fint.
Jeg har det mye bedre nå. Se. Han sover.
Bra. Da føles ikke bilturen så lang for ham.
Å gud. Arthur hadde rett.
Arthur, hva gjør du her? Var det en ulykke?
Jeg stakk av. - Det får du ikke.
Hvor er foreldrene dine?
Det er ingen tid å miste. Bogoene er klar.
Jeg trenger teleskopet. - Teleskopet? Teleskopet?
Teleskopet. Selvfølgelig. Teleskopet.
Trekvart omgang til venstre for kroppen.
Trekvart omgang til høyre for sinnet.
Og en hel omgang for sjelen.
Nei, ikke nå...!
Nei.
Nei. Det er ikke sant.
Jeg beklager, Arthur, men himmelen har bestemt seg.
Minimoyene må klare seg selv. - Da ville de ikke bedt om hjelp.
De er i fare og trenger oss.
Er lysstrålen eneste vei ned til dem? Fins det en annen måte?
Det er lianene. - Perfekt. Hva skal jeg gjøre?
Lianene er farlige. De ble brukt før teleskopet ble oppfunnet.
Mange døde av å bruke dem. - Jeg dør hvis Selenia dør.
Av knust hjerte. Jeg må ned til dem. Jeg er deres eneste håp.
Jeg vet det, Arthur, men du er så ung ennå.
Se her. Stol på meg, bestefar.
Jeg kommer meg tilbake.
Jeg er klar.
Når du er i lianene, må du fortsette uansett hvor... vondt det gjør.
Ikke vær engstelig for meg. Pass på bestemor.
Det skal jeg.
Naturen tilhører deg, og du tilhører naturen.
Nå. Dra.
Dra.
Skynd dere. Dra til.
Igjen. - Stopp!
Det kan vi ikke nå. - Bestefar!
Dra til. En gang til. Hardere.
Det gjør vondt! - Dra til! Dra!
Vi må få alt vannet ut av kroppen på ham.
Dra til!
Dra!
Nå er vi der snart. Dra en gang til.
Stopp.
Kom han igjennom? - Ja. Nå er det opp til ham.
Hvordan kommer han tilbake? - Han må ikke misse strålen i morgen.
Og hvis han gjør det? - Da må han vente ti måner.
Rose, hvorfor skriker du sånn? - Han er blitt til en ulv.
Jeg sa du ikke skulle si sånt.
Rose, det er Alfred.
Selvfølgelig. Unnskyld. - Det er min skyld.
Jeg skulle ikke ha fortalt deg varulvhistorier.
Tenk at jeg trodde Arthur kunne bli til en...
Herregud. For et fall.
Hei.
Unnskyld. Det var ikke for å krenke dere.
Har lille prinsen lyst til å danse?
Hvis du hadde ringt, hadde jeg skrevet deg i døren.
Jack. Gi ham en på husets regning.
Hei, Jack.
Skål for at du er tilbake.
Max, jeg har ikke tid til dette. Minimoyene er i fare.
Nei, livet er ikke lett når man er to millimeter høy.
Eller halvannen meter.
Så la oss skåle for øyeblikket. Måtte det vare evig.
Jeg må til minimoyenes landsby, og du må hjelpe meg.
Bare slapp av og rist på rumpa i klubben min som alle andre!
Max, Selenia er i fare. Hjelp meg. - Du og den prinsessa di.
Bli med.
Det har skjedd saker og ting siden du var her sist.
Vi har fått en ny boss. Han heter Kröb.
Han er så ille at folk savner Maltazar.
Nesten. - Kanskje han truer landsbyen.
Nei, Kröb er en sofapotet. Han drar aldri noen steder.
En hær av enhjørninger holder styr på ting for ham.
Det syvende riket er en ghetto. Ingen kommer inn uten hans tillatelse.
Jeg har ikke tid til byråkrati.
Ikke vær redd. Først drar vi inn til byen og finner ut hva som skjer.
Hvis minimoyene er i fare, får vi fort greie på det.
Vil de ikke stoppe oss i byen? - Enhjørningene lar oss være i fred.
Hvorfor det? - Koolomassai kjører showene.
Ikke noe er som showbusiness.
Det er stilen nå. - Kult.
Skjer'a?
Jeg skulle ikke ha vært så streng med ham.
Kjør litt saktere. - Jeg skulle ha hørt på ham.
Jeg er bilsyk. Senk farten. - Du har rett. Vi må dit fort.
Jeg elsker den gutten så høyt. Det vet du, ikke sant?
Vi elsker ham begge to, men senk farten, før det skjer en ulykke.
Hvis det skjer ham noe, kan jeg ikke tilgi meg selv.
Hvorfor er de ute så sent? - Brems, skatt.
Hva? - Brems!
Den flytter seg ikke.
Unnskyld. Jeg kjørte for fort. Dette var min skyld.
Det var jo det jeg sa.
Yo, mann.
Dette er mitt strøk.
PARADIS-ALLÉEN
Hei.
Slapp av. Jeg er kongen her. Du må bare se avslappet ut.
Du unngår oppmerksomhet ved å bli lagt merke til.
Merkelig påfunn. - Vi kaller det å cruise.
Kjør langsomt med armen på karmen, og se fjern ut i blikket og le.
Hva ler vi av? - Samme det.
Bare folk tror de ikke fikk med seg vitsen. Skjønner du?
Egentlig ikke. - Følg med nå.
Hva lo han av? - Vet ikke.
Pokker.
Prøv du.
Hva ler han av? Har jeg noe i ansiktet?
Du har et horn midt i pannen. - Idioter.
Jeg visste ikke det skjedde så mye under huset.
I fjor var det ingenting her. Et sted for pensjonerte biller.
Men så kom den store høsten, og alle ble latterlig rike.
Koolomassaiene åpnet barer her, og en hadde en ildflue-forretning.
Plutselig var dette hølet byenes by.
Her kan du finne alt du trenger.
Jeg elsker denne byen.
Da går vi.
Hva kan vi hjelpe med? - Faktisk...
Et godt råd, kanskje? - For å være ærlig...
Jeg kan spå fremtiden din. - Jeg vet ikke helt...
Stikk av. Ikke hør på den banden svindlere og kakerlakker.
Jeg er ikke kakerlakk. Jeg er en vær-kneler, og kan spå været.
Vi må finne min fetter Replay. Han er den eneste jeg stoler på.
Replay.
Du mistet pungen din, kamerat. Du bør passe på sakene dine, for...
Hei, fetter. - Hei, fetter.
Sånn.
Kan vi fortsette snart?
Jeg hørte lysekronen din ble knust.
Jeg kjenner en silkeorm som kan reparere den.
Den lille fyren der er Arthur, kongen av det første riket.
Han ble innviet i morges. - Fortell meg noe jeg ikke vet.
Bare spør. Hvem, hva, hvor, hvorfor? Jeg har all sladderen.
Fortell om det første riket.
Har du hørt noe? - Niks.
Jeg fikk melding om at de var i fare. Vet du noe om det?
Nå du nevner det, så har jeg hørt noe.
En med forbindelser i palasset er i problemer.
Hva slags problemer? I palasset? Er det prinsessen?
Heller en ung prins. - Betameche? Hva har skjedd?
Jeg er blakk. Jeg må krite. - Nei. Ingen slanter, ingen sladder.
Spytt ut, ellers forteller jeg alle at du går med parykk.
Da vil folk le, og da får jeg ikke noe sladder.
Så fortell hva du vet. - Betameche ble arrestert.
Det ser ut til at han blir ført til Kröbs palass.
Hjelp.
Du fikk meg til å betale for noe du så over skulderen min.
Jeg ordner ham. - La oss hjelpe Betameche først.
Gjør en avledningsmanøver, så prøver jeg å befri ham.
Vent litt. En avledningsmanøver?
Armbånd, armbånd, armbånd. Fine ormearmbånd.
Hei, Snow. Står til, sjef?
Hei, Max.
Står til?
Hvordan går det?
Står til? - Hei, fetter. Lenge siden.
Du ser godt ut. - Takk.
Skal du ha dem? - Nei takk.
Briller. Alle trenger briller.
Hvordan har din søster det? - Hun er gravid helt opp hit.
Igjen? - Jepp. Det er tyvende gangen.
Jeg tror ikke jeg har sett din søster u-gravid.
Dere to. Kutt ut. Trekk vekk fra gata.
Og moren din? - Hun har det bra.
Beta. - Arthur.
Hei, du.
Høysnue. Da nyser jeg.
Skynd deg, Arthur. - Den er låst.
Bruk kniven min. Forsiktig.
Trykk på den andre knappen til venstre for den store.
Flott, men dette er ikke akkurat stedet.
Perfekt. Sett dem i gang med å bite.
Hvordan har broren din det?
Bare fint. Han samler blåbær og blir søkkrik på det.
Nå stopper dere. Vekk fra gata.
Du er ny her, ikke sant? - Stemmer.
Et nytt sted må du lære å kjenne, finne ut hva som skjer.
Skjønner du? - Hallo...? Jeg er i Kröbs hær.
Jeg vet det, men her er du langt vekk fra det lille hullet ditt.
Dette er vår bydel, så hvis du liker det hornet, -
er det best du er litt høflig, Skjønner du?
Ja, det tror jeg. - Flott.
Snow her viser deg hvordan du hilser, for det har du ikke lært.
Strekk en arm ut sånn. Det viser at vi er like sterke.
Så åpner du hånden for å vise at styrke ikke betyr noe.
Har du ikke noe som er skarpere? - Prøv knappen rett under.
Hva gjør du med den der? - Jeg bare fant den.
Få den. - Greit.
Hva i...?
Forsvinn.
Hva skjedde med...?
Finn den fangen!
Kom her!
Av sted!
Vi later som om vi er turister. - Jeg føler meg som en av de lokale.
Der! - Nei, denne veien.
Kan du fly denne? - Er det verre enn å fly mygg?
Vi prøver andre veien.
Unnskyld!
Skynd deg, Arthur!
Lykke til.
Å nei.
Vet du hvor vi skal? - Ja. Dette er kjelleren.
Godt å vite, men hva gjør vi nå? - La meg tenke.
Vi har ikke mer tid! - Vi rister dem av en for en.
Hva var det? - En rottefelle.
Fortere!
Er du sikker på dette? - Nei.
Lukk øynene. En, to, tre.
Endelig hjemme.
Ikke riktig ennå.
Beta, hvordan blir vi kvitt de parasittene?
Sving!
Hva skjedde? - En felle til. Med en frosk.
Kan du ikke fly fortere? - Lyset er problemet.
Vi må bli kvitt sankthansormene for å bli kvitt enhjørningene.
Det klarer jeg.
Unnskyld.
Jeg ser ikke. - Flott.
Din tur. - Greit.
Forsiktig.
Hold fast.
Ikke meg. Ikke meg.
Beklager.
Flott. Vi klarte det! - Ja, men vi flyr uten lys nå.
Jeg hadde et fryktelig mareritt om at Arthur ble jaktet av insekter.
Archie?
Archie. - Å, du sover ikke.
Hva foregår? Hvor er Arthur?
Han er i hagen.
Lot du ham dra tilbake? Å gud.
Dette er et mareritt.
Daisy, Minimoyene er i fare, og bare Arthur kan hjelpe dem.
Jeg tilbød meg å gjøre det, men han sa jeg skulle passe på deg.
Han er en engel. Men hvor er foreldrene hans?
Rose, Armand hva har skjedd? - Armand ville ta en snarvei.
Vi kom ut for en ulykke. - Vi traff en geit.
Det var et dyr. - Ble dyret skadet?
Nei, men bilen min er ødelagt. - Alle er i det minste uskadd.
Ja, du har rett.
Men det er noe i veien her.
Hva? - Dere har ikke spurt etter Arthur.
Først trodde vi han var blitt til en ulv.
Men han er forsvunnet. - Den får du svare på.
Rose, vi går og steller deg. - Kan du ordne dette?
Armand, la oss ta en liten prat.
Unnskyld.
Jeg vet ikke, akkurat hvor Arthur er, -
men han kjenner hagen som sin egen bukselomme.
Jeg er streng, men jeg prøver bare å beskytte ham.
Han er flinkere til å passe på seg selv enn byunger flest.
Jeg vet han er klok, -
og jeg stoler på ham.
Men... - Men?
Han er fortsatt så liten.
Ikke vær redd. I morgen er han større.
La oss finne bilen din.
Beta, aner du hvor vi er?
I en puppe.
Akkurat. Og hvordan kommer vi ut?
Så snart solen skinner på den, våkner den.
Og så? - Så åpner den seg, og vi...
...faller ut!
Jeg hater å bli kastet ut av sengen uten frokost.
Huset. - Ja, men vi må hjem til meg.
Det er vidunderlig. - Den er umulig å styre.
Den vil tilsynelatende ikke hjem til min landsby.
Hvordan kommer man seg av en sommerfugl?
Enten så venter du til den lander, eller så...
Hopp!
Det er så klebrig.
Ikke rør deg. Ellers limer du deg mer fast.
Beta, se. - Er du døv? Slapp nå av.
Beta, bak deg.
Ingen sak. - Fantastisk.
Jeg jobbet på en edderkoppfarm. De spiller tøffe, -
men de er små, søte vesener. Kom.
Hopp opp. Du er vel ikke redd for edderkopper?
Ikke vanligvis, men jeg har aldri sett en så stor edderkopp før.
Ingen fare. Det er bare min kone. Hun må ha sett en edderkopp.
Der. I sengen. Den var stor og hårete og hadde røde øyne.
Ro deg ned, skatt. Det er du som har røde øyne.
Har du ikke sovet godt? - Ikke med alle de krypene.
Jeg ser etter. - Forsiktig.
Den var der borte. Til venstre.
- Hei. - Jeg ringer...
Du har ringt politiet. Vennligst vent.
Jeg red på gamullen min da enhjørningpatruljen kom fra venstre.
Jeg hadde forkjørsrett.
Så de i landsbyen ble urolige og sendte bud etter meg.
Nei, jeg hadde akkurat dratt. Ingen ville vært bekymret ennå.
De var så opptatt med forberede gildet at de ikke så atjeg gikk.
Men hvis du ikke er i fare, hvem er det da?
Jeg vet ikke, men det finner vi ut.
Ja, hva vil dere? - Jeg vil hjem. Betameche. Prinsen.
Palasset. Ringer det en bjelle? - Jeg visste ikke du var gått.
Folk bryr seg ikke om meg i dette kongeriket.
Her. Takk for turen. Og stikk av nå.
Kom.
Hjemme...
Flaks at du ikke var her, Betameche. Du gikk glipp av hele dramaet.
Gildet er avlyst. Arthur kom aldri.
Faren din var helt fra seg. Og Selenia. Hun trodde virkelig på ham.
Han har nok forandret seg siden jeg så ham, men...
Arthur? - Det ser ut som ham.
Hellige humle. Det er et mirakel.
Hva? Er Arthur her?
Du godeste!
Opp med deg, Mogoth. Opp. Kom igjen, kom igjen.
Mine seremonielle klær. Gjesten vår er her.
Av sted.
Hva er det for en tid å komme på? Buffeten min ser forferdelig ut.
Blomstene er visne, og duggdråpene har fordampet.
Prosciutto, slutt å klage. Det viktigste er at Arthur er her.
Vi tar noe lettvint.
Jeg lager ikke hurtigmat, herre. Jeg lager kulinariske mesterverk.
Fint, så lag et kulinarisk mesterverk. Du har fem minutter.
Picolo, løp og se om butikkene har noe spiselig. Mama mia.
Hei, Arthur. Fint å se deg. - I like måte.
Vi var virkelig urolige. - Vi ba til skoggudinnen.
Rolig. Kom.
Hei.
Gutten min! Godt å se deg igjen.
Arthur, der er du endelig.
Miro, la ham være. Hva skjedde med deg, lille venn?
Jeg fikk en melding på et riskorn, så jeg tenkte dere var i fare.
En melding på et riskorn? Det var da en festlig ide.
Minimoy skriver bare på blader.
Vi har til enhver anledning. Eikeblad til store lover.
Bjørk til arbeidsregulativer og kål til fødselsattester.
Og havrebjeller til kjærlighetsbrev. Faren min...
Stopp! Stille!
Hvis vi hadde sendt et nødrop, ville det stått på en furuunål.
De er lettere å bære. - Men fortell videre.
Jeg var på vei ned teleskopet, men så gled en sky foran månen.
Så jeg brukte lianene.
Så møtte jeg Betameche, som var fanget.
Hva har du gjort nå, da? - Holdt på forkjørsretten min.
Du fikk det armbåndet så du kunne huske forskjell på høyre og venstre.
Og hva skjedde siden? - Så red vi hit på en edderkopp.
Fint. Når enden er god, er allting godt. La festen begynne.
Vieni qui.
Trykk!
Prosciutto, la meg presentere deg for Arthur.
VELKOMMEN
Så flott. - Bare noejeg klasket sammen.
Den er flott, men den smaker I... Ikke noe.
Vær så god, unge prins.
Hva kunne du tenke deg? - Det er veldig vennlig, herre.
Jeg vil gjerne dele måltidet med prinsessen.
Selvfølgelig. Så tåpelig av meg.
Selenia! Datter! Hvor er hun?
Hun ble trist da prinsen ikke kom, og låste seg inne på rommet.
Miro, vis ham vei. - Takk, herre.
Bor ikke Selenia i palasset?
Siden hun møtte deg, har det handlet om frigjøring.
Hun insisterer på å være selvstendig. Sånn er jentene nå om dagen.
Selenia? Jeg har en overraskelse til deg.
Selenia? Hvor er hun nå?
Kanskje nødropet var fra hennes. Kanskje hun er i fare.
Nei, jeg så henne for få timer siden.
Eller kanskje hun har glemt at jeg skulle komme.
Selenia glemme deg? Festlig.
La meg fortelle deg hvordan hun forberedte seg på at du kom.
I går morges sto hun opp ved daggry.
Som alltid vasket hun seg, -
- og spiste bringebærmos og hasselnøtt.
Så tok hun sangtimer.
- Vil hun bli sanger? - Nei.
Selenia elsker finne ord, men hennes kongelige lepper må uttale dem godt.
Hun har noe viktig å si deg, og stemmen må ikke svikte.
Jeg savner deg sånn
jeg savner deg sånn
Nattergalen er kongerikets beste sanglærer, men han er tverr, -
og Selenia sleit for å overtale ham til å lære henne noe.
Hun måtte gi ham adressen til en fyr som oppdretter mark i epler.
Da hun kom hjem, verket halsen, og jeg laget en fiol-drikk.
Da forsvant smerten, og hun sovnet.
Sov hun til kvelden? - Nei. Hun øvet med Gambetto også.
Maestro Gambetto er en scarabterus philantropis, -
- en fjern slektning av kneleren, men det lyver han alltid om.
Selenia tar sjelden timer der, for i motsetning til kroppen -
- er sinnet hans ubøyelig, og øvelsene hans umåtelig vriene.
Men prinsessen var oppsatt på å oppnå full kontroll over musklene.
Og så sov hun? - Ja.
Men da hun skulle gå og hilse deg velkommen, -
da kan du tro hun var klar.
Ser jeg okay ut?
Overjordisk! - Jeg vet det.
Hun så fantastisk ut. Hun hadde laget en kjole av rosenblader.
Og hun duftet vanilje.
Hun ankom til transitthallen en time for tidlig.
Det fortalte portneren også.
Selenia, hva gjør du her så tidlig?
Så satte hun seg for å vente på sin prins.
Hva er klokken, Miro? - Over midnatt, herre.
Arthur kommer ikke.
Dessverre kom prinsen hennes aldri.
Selenia var utrøstelig.
Hun satt der, helt urørlig, -
til hun plutselig spratt opp og dro ut av landsbyen.
Hun dro ut mot slettene.
Hvorfor gjorde hun det?
For å hviske sin kval til brisen, så den kunne bære den bort.
Det var det som skjedde, så vidt jeg vet.
Så det var ikke Selenia, Betameche eller landsbyen.
Hvem sendte meldingen da? - Det kan Selenia hjelpe deg med.
Ja, hvis hun kommer tilbake.
Selenia ved døren!
Selenia.! - Bare gå i forveien, du.
Lukk opp!
Maltazar.
Herrregud. - Godt å se deg igjen, Arthur.
Gleden er ikke gjensidig. - Nei, men det er ikke min skyld.
Halskjedet ditt viser at vi alle er del av naturen, kjære fetter.
Kanskje vi kan gjøre en avtale, fetter. Mitt liv for Selenias.
Nei! - Stille!
Dessverre. Engang ville det fristet, men nå har jeg bedre planer.
Jeg er lei av deres lille verden. Jeg vil ha en større målestokk.
Du sendte meldingen. Du visste jeg ville komme, -
at jeg ville åpne en passasje.
Da kunne du ta hjemturen og bli stor.
Bravo. Du er veldig snartenkt. Jeg burde klappe.
For en nedrig plan. - Takk.
Jeg måtte legge min geniale hjerne i bløt.
Etter mitt bitre nederlag vandret jeg rundt i de nedre nivåene.
Jeg tenkte bare på en ting. Å få hevn over Arthur.
Boblesmugleren fortalte om et sted der en kunne holde øye med huset.
Smugleren hadde rett. Snart kjente jeg til vidunderlige Daisy.
Jeg så din verdens vidundere. Kassen som lager kulde, -
- og den som lager varme. Og maten hun hentet inn utenfra.
Men det beste med henne var det gode humøret.
Hun gjorde alt med kjærlighet, noe som er helt fremmed for meg.
Torturedskapene hennes ble bare brukt -
- til å forvandle grønnsaker til kunstverk.
Jeg kunne sitte og se på henne i timevis.
Så møtte jeg moren din.
Aldri har jeg sett noen som var så elendig tilpasset miljøet.
Mor.
Heldigvis var din bestefar alltid der og fikk ting til å fungere.
Jeg så ham reparere maskinen som lager ild.
Den som lager solskinn.
Og den som lager vann.
Jeg higet etter å erobre igjen. Krigeren i meg ble vekket.
Intet og ingen kunne stoppe meg.
Ikke engang din fars latterlige angrep.
Jeg er så råtten inni at sprayen barejaget noen parasitter.
Men faren din avslørte min eneste svakhet.
Størrelsen. Og det er der du kommer inn i bildet.
Jeg trengte bare å vente på at du besøkte minimoyene.
Da kunne jeg ta lysstrålen tilbake, som du jo også påpekte.
Å vite når var ikke vanskelig, for kjøkkenet er husets kjerne.
Og det er også perfekt til å lytte til samtaler ovenfra.
Det er ikke krigsmaling. Det er naturens evige symboler.
Jeg ble innviet i dag. Det er fest i kveld.
Det er den tiende månen. Minimoyene holder gilde for meg.
Alt gikk glatt. Jeg trengte bare vente til du dro, -
men så gikk alt galt.
Skatt, pakk sammen. Vi drar i kveld.
Det truet planen min.
Det ville vært uutholdelig å bli i skapet i ti måner til.
Jeg måtte få Arthur til å gå imot farens ønsker, -
og kan man ty til noe bedre enn kjærlighet da?
Hvordan kunne Arthur ignorere et nødrop fra prinsessen sin?
Så jeg fant noe å skrive på, og skar budskapet inn i det.
Det er absurd. Alle vet at minimoy bare skriver på blader.
Bare en furunål ville vært passende.
Beklager, men det var ingen furunåler i skapet mitt.
Så måtte jeg overtale en budbringer til å levere meldingen til deg.
Så vendte jeg tilbake til de syv riker via hemmelige ganger, -
og så var jeg så heldig å støte på prinsessen, -
- som vandret fortapt rundt på slettene.
Nå har du hørt hele historien, og hør hva som skal skje nå.
Hva er klokken, godeste Miro? - Fem på tolv.
Da må vi til transitthallen og ta avskjed.
Vent!
Hva er det nå?
Jeg vil gjennom teleskopet. - Dere sitter aldri i ro.
Når jeg har dratt kan du hvile i fred.
Er det ikke lille Maltazar? Det er mange måner siden jeg så deg sist.
Du er blitt stor. - Ja. Og jeg blir enda større.
Hva er så fint med det? Du burde få deg litt søvn.
Har du sett deg i speilet?
Pass munnen, gamling, eller du vil hvile for evig.
Javel.
Trekvart omgang til høyre for kroppen.
Avled oppmerksomheten hans. Jeg har en ide.
Gi meg noe jeg kan kaste etter ham.
For liten.
For stor.
Trekvart omgang til venstre for sinnet.
Så søtt. - Beta, skynd deg.
Unnskyld? Du er på vei til menneskenes verden, -
men Selenia vil sinke deg.
Jeg tar ikke med den lille pesten. Jeg finner nye undersåtter der.
Og en hel omgang for sjelen.
Utrolig.
Jeg har ikke rørt noe.
Er det teleskopet deres? - Ja.
Det er små... med store... - Det er minimoyene.
Nå, mini... mini-hva? - Minimoyene. Våre brødre.
Er de brødrene deres?
Nåvel. Hvor høy var moren deres? - Vår mor er naturen.
Jaha, det forklarer hvorfor dere er... og de er...
Det må være mekanikeren. Jeg er straks tilbake.
Ta plass.
Vil hans majestet reise nå? - Med glede.
Fort, Beta. - Jeg skynder meg.
Stå stille. - Nå!
Hørte du det? - Det er gearkassen.
Det kommer til å ta en uke. - Men gutten min må på skolen.
Hasteoppdrag koster ekstra. - Jeg betaler hva som helst.
Det er en avtale.
Arthur. Min prins. Du har reddet meg igjen.
Det er det prinser gjør.
Hvor er Arthur? - Jeg vet ikke.
Noe fløy ut av teleskopet, -
men jeg tror ikke det var Arthur. Det landet i skogen.
Hvis det ikke er Arthur, hva er det da?
M. Den onde M.
Den eneste steinen i mils omkrets, og så treffer jeg den.
Du vil vel ikke spise meg, vel?
Naturens første lov. Spis eller bli spist.
Den onde M. Visste at hvis han sendte et nødrop til Arthur, -
ville gutten gjøre alt for vennene sine.
Da passasjen var åpnet, var det lett å dra den andre veien.
Nå er han der ute et sted. - Men hvor er Arthur?
Han dukker sikkert opp snart.
Å gud. Teleskopet er ødelagt.
Arthur, mykmarengs.
Arthur, jeg vet du gjemmer deg her et sted. Arthur?
Arthur, ikke gjem deg for meg. Far er bekymret for deg.
Jeg er ikke sint på deg, Arthur.
Jeg skal ikke straffe deg.
Der er du jo.
Hvis du kommer frem, får du en stor pose deilige mykmarengs.
Søte, lekre mykmarengs som smelter på tungen.
Arthur, kom ut nå. Hvem vil ha mykmarengs?
Det vil jeg.
Jeg henter en full pose.
Bø.
Hvordan unnslipper Arthur Maltazars felle?
Det får du se i "Arthur og krigen mellom to verdener."
Kommer snart på kino.
Oversettelse: Scandinavian Text Service 2010